ДЕНЬ 1
У нас термінова новина. Усе, здається, сталося кілька секунд тому.
У нас дуже мало інформації.
Якщо я все правильно розумію, на телефонному зв'язку свідок.
Родже.
...посеред площі о 8:52.
При такій скупій інформації
нам невідомо про постраждалих усередині...
Що в дідька сталося?
Бомба.
Здається.
Як це сумно.
-Пролунав голосний звук... -Родже, я мушу...
Можу його описати хіба що як звук снаряду, а не літака.
А тоді голосний вибух і...
Хочеш вище?
Отже, у «Ред Сокс» два очка на базі.
-Перший удар? -Третій.
Третій?
-А який це інінг? -П'ятий.
Овва.
Руки в тебе... огидні.
Дай краще я.
Огидні?
Ого.
Просто дихай.
Відбиває м'яч уздовж лінії.
Летить у поле! Гарний удар.
-А який інінг у цій грі? -Третій.
Ну ж бо!
Давай, Генрі!
Ти встигнеш!
Стрибай, стрибай!
Аут!
Гей, а як показати «стрибай»?
-«Стрибай»? -Це складно.
Ну ж бо.
-Давай, Маркусе! -Отак. Гарненький удар. Отак.
М'яч!
Усе гаразд. Молодець!
Гаразд, Маркусе. Вичікуй на свій м'яч, друже.
Ця перевага у два аути...
Холера.
Перший промах!
Усе гаразд.
Чортове радіо.
Другий промах!
Так. Ходімо.
Гаразд, народ. Ось і по грі.
Усі ходімо до автівок.
-Так, ходімо. -Моллі!
-Привіт. -Привіт.
-Що то було? -Не знаю.
-Не знаю, що то було. -Я відвезу дітей додому, добре?
Так, добре. Моя вантажівка на Мейн-стріт.
Добре. Гаразд, усі сідайте. Їдьмо.
Я поїду з татом.
Добре. Просто додому. Лі!
-Привіт. Усе гаразд? -Так, усе добре.
Брат не казав, що там у них на базі?
Я нічого не чув. Він щойно телефонував. Віддзвоню йому.
Гаразд. Так, скажеш мені.
Моя вантажівка отам.
Не хвилюйся.
Чекай тут.
Ронні, що тут у нас?
Патрульні туди поїхали, а ще швидкі й пожежники.
-Куди саме? -Гадаю, до ферми Вокера.
Що сталося?
Усе гаразд, любий. Усе гаразд, сонечко.
Усе гаразд, дитинко. Усе гаразд.
-Мамо! -Так.
Що відбувається?
Усе гаразд. Із нами все добре.
-Це тато! -Де, де?
Мамо!
Боже мій!
-З тобою все нормально, любий. -Усе добре.
Усе гаразд, серденько. Усе добре.
Усе гаразд.
Усе добре.
Ми були на Мейн-стріт, і... Я не...
Ти ще там?
Мамо!
Отче наш, що єси на небесах,
нехай святиться ім'я твоє.
Нехай прийде царство твоє, нехай буде воля твоя, як на небі, так і на землі.
Хліб наш щоденний дай нам...
Усе гаразд.
Це тато!
Пригнись.
Ходімо.
ТИХЕ МІСЦЕ 2
ДЕНЬ 474
Чекайте тут.
Я повертаюся...
Залишайся тут.
Тікайте.
Любий, прошу.
Ні. Прошу.
Усе гаразд, серденько. Усе добре.
Усе добре.
Тікайте.
Стрибай.
Вам не можна залишатися.
Не знаю, навіщо ви сюди вилізли, але залишатись не можна.
Вилізли?
Їжі бракує... і води. Усього бракує.
Звідки ти знаєш, що ми прийшли знизу?
Я нічим не зараджу. Вам не вижити.
Відкрий обличчя.
Нічим не можу допомогти.
Будь ласка, я нічим не можу допомогти.
Емметте?
Емметте!
Будь ласка.
Вдихни, любий.
Як воно працює?
Тут же метр бетону.
Щоб почути, їм треба бути просто над нами.
Що це? Якась...
Якась статика від мікрофона?
Якось працює. Не знаю.
Просто ще ніколи не бачив їх мертвих.
Як він?
Він...
Кістки не зачепило.
Але того бинта ненадовго вистачить.
Співчуваю.
-Чому? -Через хлопців.
-Певне... -Того ж дня.
А Нора?
Одинадцять тижнів тому.
Вона була хвора.
Ми витримали в будинку, скільки змогли.
Але біль просто...
Коли вона почала кричати...
ми мусили прийти сюди.
Розумне рішення.
Цього було замало.
Можна про дещо запитати?
Коли ти бачив вогонь...
ніч за ніччю...
Ти знав, що це він?
Так.
І тобі не спадало на думку прийти по нас?
Ні.
Люди, які залишилися...
те, чим вони стали...
Ти ж не знаєш, правда?
А я знаю.
Ці люди не варті порятунку.
Десь там
За морем
Що це?
-Що це? -Музика!
Моя кохана стоїть на золотому піску І дивиться...
-Це... -«За морем».
-Ти це чув? -Так.
Ні. Тато б почув.
Завжди та сама пісня. Без упину лунає вже чотири місяці.
Брешеш!
Тато щодня користувався радіо!
-Що вона каже? -Вважає, що він би це почув.
Хто?
Лі.
Це ж долина.
Це ж долина. Я теж намагався ввімкнути радіо з дому,
але ми нічого не чули, допоки не вийшли сюди.
Вашому татові і так би не вдалося.
Ти зовсім не такий, як він!
Це означає, що є й інші люди?
-Не знаю, любий. Не знаю. -Ні!
Нічого не лишилося.
Я ж казав, нічого не лишилося.
Я хочу, щоб завтра ви пішли.
Це не пісня.
По радіо.
«За морем»... Так?
Це не пісня...
Це сигнал.
Нам підказують, де шукати.
Я знайшла радіостанцію.
...із якої транслюють пісню.
Це острів!
Можна піти за колією...
Це забере менше ніж день.
А тоді я знайду човен.
Ти не можеш.
Якщо я знайду пісню. Звідки вона транслюється...
Зможу скористатися цим...
щоб змінити це...
на це!
Мама нізащо... тебе не відпустить.
Я можу їх урятувати.
Я можу врятувати нас.
Я їй скажу.
Мамі... Я їй скажу.
Будь ласка, не роби цього!
Я мушу спробувати.
Чому?
Бо тато би спробував.
І подивись, що з ним сталося.
СЛУХАЙ ДАЛІ
Ти мусиш її знайти.
Вона пішла по допомогу, а ти мусиш знайти її й повернути мені.
-Так, послухай. -Будь ласка, Емметте, благаю.
-Евелін... -Благаю. Ми були друзями.
Емметте, будь ласка.
Лі загинув.
Він загинув.
Дуже шкода.
Бо якби він був тут...
то подивився б тобі у вічі і сказав би,
що його донечку точно варто врятувати.
Тож, прошу, знайди її...
і поверни мені.
Спрінґ-Крік
АПТЕЧКА
Тікай!
Так, слухай.
Почекаємо, аж вони підуть, і тікаймо.
Зрозуміло?
Вона ж не чує.
Ти ж не чуєш.
Холера!
Я відведу тебе додому. Почекаємо, аж вони підуть.
Чорт забирай!
Говори розбірливо... Пам'ятаєш?
Я...
відведу тебе... назад.
Гей.
Вони чули постріл.
Ясно?
Ні!
Цього робити не можна.
Допоможи.
Годі, прошу. Годі.
Я відведу тебе додому!
До якого дому?
Ти сказав... твоя дружина...
Гей, припини...
Не говори... про мою дружину!
Ти сказав...
...що зробив замало.
Тепер можеш це виправити.
Я знайшов човен.
Не йди.
Я скоро повернуся.
Це кілька годин.
Але ж дитина, я не знаю, як...
Я ж показувала, як усе робити.
Зберігай спокій.
У тебе є все, що треба.
Усе.
Будь ласка...
Слухай...
Якщо я не піду...
Тобі скоро стане дуже боляче.
А я не знатиму...
...Я не можу ще й тебе втратити.
Дихай...
Ясно?
Я скоро повернусь.
Ти робиш мене щасливим
Коли небо похмуре
Тобі ніколи не зрозуміти, люба
Як я тебе кохаю
Тож, прошу, не відбирай у мене світла
Я скоро повернусь.
МОРСЬКА ЗІРКА
Гей.
Усе гаразд.
Гей. Поглянь на мене.
Гей.
Дитина. Маркусе.
Маркусе, прокинься!
Дякую.
Ти почув пісню.
Ти здогадався.
Це вона.
-Я гадав, вона... -Здогадалася.
Я не певен, що хтось тут у це повірить.
Гадаю, більшість облишила всяку надію.
Стільки часу минуло.
Скільки?
Того дня.
Ми дісталися сюди так само, як і ви.
Ми були в місті, коли завили сирени оповіщення.
Щойно виявилося, що вони не вміють плавати...
Національній гвардії наказали саджати людей у човни.
У будь-які човни.
І щойно люди побачили, що перший щасливо відплив...
Ну...
усі почали проштовхуватися вперед.
І тоді й почалися крики.
Біля доку того дня стояли 12 човнів.
Вирвалися тільки два.
Хай там як, тепер ви тут.
Настав новий день.
Звідки ви прийшли?
Із-за Аппалачського хребта.
І скільки це зайняло?
Неповні два дні.
Оце цілеспрямованість.
Це необхідність.
Знайти допомогу?
Ні.
Надати її.
Він сказав, що зробить це.
Так.
Він погодився.
Дякую.
Я хотів сказати...
Вибач...
що сумнівався в тобі.
Я помилявся.
А ти мала рацію.
Я зовсім не такий, як він.
А ти така.
Усередину.
Усередину!
Пригнись!
Гей, двері замкнено. Ключ маєш?
Де воно?
Ми надто швидко їхали. Що, як воно відірвалося?
Дай мені ключ.
Господи Ісусе, воно повернулося!
-Ні, ні. -Моя родина.
Так. Послухай мене.
Я мушу повернутися до родини.
ЙДЕ ЕФІР
Переклад субтитрів: Наталія Наконечна